Om att ha och att äga.
![](https://monnah.se/wp-content/uploads/2024/07/IMG_9423-1024x768.jpeg)
Loppisen har såklart påverkat mig. Jag suger åt mig mina aktiviteter känslomässigt, det bara är så. Många tankar har därför de här veckorna snurrat runt att ha och att äga. Att styras av habegär, ting och statusmarkörer. Att inte vilja släppa taget om något förgängligt. Att hävda att ”bara jag har detta så blir jag lycklig”. När vi sedan kom till farmors föräldrahem och fick se det spann jag vidare. Vilken livskvalitetsskillnad leder mycket ägande respektive knappt ägande till? Det är i jämförelsen med andra missnöjet uppstår. En person som är fullt nöjd med sina omständigheter kan på en minut känna att livet suger för att det inte innehåller en särskild pryl, ett klädesplagg, en byggnad. Jag vill inte styras på det sättet. Även om jag är väldigt nöjd av mig känner jag att detta är något jag vill fortsätta jobba med. Hur vet jag inte riktigt, men att släppa taget om sådant som faktiskt inte fyller någon funktion i vårt hem är en pågående process. Därför fortsätter jag rensa, både praktiskt och mentalt.
Mycket tänkvärt. Jag har ganska mycket. Men jag undrar om jag är missnöjesstyrd, jag tror inte att jag särskilt ofta VILL HA så mycket. I sommar har jag velat ha det tyst och lugnt hemma, jag har velat våga saker, jag har önskat restaurangmat och strandhäng… mer abstrakta saker. Jag tror jag är mer missnöjesstyrd på vintern, då brukar jag ofta tro att saker kan fixa det mesta.
Intressant reflektion! Jag tror faktiskt att det är så för mig också. 😅